PRIVEGHI
De ce nu te machiezi la Macy's, ca fetele normale?
Ești iritat. Iar bei cafea normală?
Nu.
Mi-ai stricat rutina.
Nu sunt obișnuit ca "pacienții" să mă apuce de mână.
Pe de altă parte, dacă vrei să sari pe mine, cine sunt eu ca să te opresc?
Sigur că da. Dar nu cred că-ți va plăcea.
Știi că n-am voie să aduc fete vii în sala de îmbălsămare.
Până acum nu ți-a păsat de reguli.
- Acum exersez. - Să fii mort nu necesită repetiții.
- Nu mă supăra. - O să mă faci să-mi pierd slujba.
Șeful tău nu e în stare să deosebească o fată vie de un cuier.
E mai bine să nu ne convingem.
- Știi de ce-aș avea chef? - Mi-e frică să întreb.
Mamă îndoliată încă tânără. Tineri căsătoriți.
- O familie isterică. - Nu.
- Îmi spui măcar când e înmormântarea? - Nu.
Măcar o înmormântare mică.
O idee. Închiriază "Vorbe de alint" sau "Magnolii de oțel".
Am văzut toate filmele lacrimogene. Raftul meu de DVD-uri e
ca ultimul strigăt de ajutor al unui depresiv.
Dar nu reușesc să plâng.
Ai face un serviciu societății. M-ai face din nou o persoană normală.
Te rog. Am nevoie de asta.
Cred că vine cineva.
- Doamne ajută... - Ușa era încuiată.
Așa e. Îmi cer scuze.
Ce tipă tare!
- N-am mai văzut o bunăciune moartă. - Tocmai terminam.
- Îi știi pe nepoții mei. - Da. Ce mai faceți, băieți?
Nu e voie să atingeți cadavrele.
Are dreptate. E o fostă persoană dragă a unui client.
- Da. - A cărui client, Shane?
E fiica familiei Carter.
Aha...
- Nu le ridici? - Ba da.
Bine...
- Ai făcut o treabă de maestru. - Mulțumesc.
Să mergem, băieți.
- Nu ! Mai stăm! - E frig aici.
- Mulțumim, Shane. - Da...
- O ultimă înmormântare. - Nu.
Citește anunțurile din ziare, ca toată lumea.
Anunțurile pot fi înșelătoare. Tu cunoști familiile morților.
Dă-mi una care o să-mi frângă inima.
Uite ce e...
Apreciez respectul tău sănătos pentru serviciile funerare și pentru moarte.
Dar, ca de obicei, sunt la un pas de șomaj,
iar vizitele tale nu mă ajută. De data asta nu te voi ajuta.
Absolut, garantat și categoric...
Nu mai există durere.
Nu mai există necazuri.
Anna e într-un loc mai bun.
În copilărie, Anna venea la biserică în fiecare duminică.
Lumina vieții ei tinere a fost stinsă brusc de un accident tragic de mașină.
Era o tânără altruistă, o fiică, o soră și o prietenă devotată.
Când fiica mea a venit pe lume, a fost cea mai frumoasă zi a vieții mele...
...până în ziua următoare și cele care au urmat.
Ar trebui să vă spun cum era Anna.
A fost cea mai amețită fată pe care am cunoscut-o vreodată.
Când ne-am văzut prima oară,
a venit la mine pe holul căminului și m-a sărutat pe gură.
A fost multe lucruri. Majoretă cu părul roz în liceu,
spaima serilor de karaoke la facultate,
obsedată de internet, incapabilă să calculeze un bacșiș la restaurant.
Era curajoasă și fără frică,
întotdeauna prima pe ringul de dans la o petrecere,
făcându-se de râs în franceza stricată învățată la Paris,
iubindu-și toți cunoscuții fără rezerve.
Nu va trece o zi în viața mea
fără să-mi amintesc de zâmbetul ei.
Lumea e mai săracă după ce am pierdut-o pe ea.
Nu!
- Mă bucur că ai venit. - Păi...
- Mi-a plăcut discursul tău. - Nu te cunosc.
- Credeam că-i cunosc toți prietenii. - Noi doi nu ne-am mai întâlnit.
- Sunt Carys. - Bună.
- Ce s-a auzit? - Nu știu.
A căzut ceva?
Nu cred...
Mi s-a părut că am văzut ceva. Mă ajuți să caut?
- Eu nu văd nimic. - Puteam să jur...
- Ești o prietenă de familie? - Da, prietenă de familie.
Suntem prieteni buni. Îi cunosc de mulți ani.
- Ți-au spus multe mizerii despre mine. - Nu.
- Tyler. - Vin părinții Annei.
- Cine e... - E în ordine.
Liniștește-te. E bine.
- Tyler, ne lași singuri? - Sigur că da.
E în ordine.
Te simți bine, Carys?
Nu pot merge...
Poftim?
- Mai bine rămân aici. - Să ieșim la aer.
Te simți bine ? Carys?
Scuzați-mă. Mi-am revenit. Mulțumesc.
- Să ieșim afară. - Bine.
- Te duci la cimitir în mașina familiei? - Nu.
- Nu-mi făcusem planuri... - Ești cu mașina?
Ce bine ! Mi-ar prinde bine o pauză. Unde ai parcat-o?
- E departe. - Aerul curat ne va face bine.
Bine.
Erai iubitul Annei?
- N-a pomenit niciodată de mine? - Ba da, dar în linii generale.
- Cum ar fi... - Obișnuitele. Că erai dulce, romantic
și că te iubea.
- Că aveai o mare... - Sună plauzibil.
Spunea că toate sunt mai mari în Texas.
- Nu ai accent texan. - M-am născut la Austin.
- Nu toți texanii vorbesc necioplit. - Probabil că nu.
- Unde e mașina? - Aici.
Nu e chiar atât de departe.
Trebuie s-o văd pe Anna. Am nevoie s-o mai văd o dată.
Îmi pare rău, Mary.
Unde e inelul?
- Unde e inelul ?! - Poftim?
- A dispărut inelul de logodnă. - Doamne ! Inelul ei superb!
- Unde e inelul? - Ce e?
Nu mai are pe deget inelul de logodnă.
Vorbește cu cei de la pompele funebre. Toți sunt niște escroci.
Bietul logodnic! A pierdut-o pe Anna, iar acum asta.
Pe naiba bietul logodnic! N-ai auzit zvonurile?
Care zvonuri?
- Unde e inelul? - Care inel?
Când a venit, avea un inel de logodnă.
Voi căuta în lista de lucruri personale, dar ar trebui să aibă toate bijuteriile.
Asta e problema, nu le are pe toate.
- Vom verifica împreună după înhumare. - Poți să fii sigur.
Te rog, vii cu mine? Durează numai un minut.
- Trebuie să mă întorc acasă. - Știu. Scuză-mă.
Dar trebuie să recuperez inelul.
Tyler, pot să-ți explic. A fost un accident. Am...
- Bine. A venit. - Îmi pare...
- Mi-a intrat ceva în ochi! - Te simți bine?
Da. N-am nimic. Du-te înainte. Vin și eu imediat.
- Bine. - Bine.
E ceva neobișnuit. Inelul era pe listă, dar, nu înțeleg cum...
Bine. Vedem înăuntru.
- Bună. - Bună.
Scuze. Ai un moment liber? Vreau să te întreb ceva.
Sunt din zodia Peștilor.
Ești rapidă, în mai multe feluri.
Mă numesc Varrnez.
- Omul pe care îl căutam. - Nu mă interesează. Să mergem.
- Nu vrei să știi cine e? - Nu mai rezist la încă o surpriză.
Inelul era pe listă, dar nimeni nu știe ce s-a întâmplat cu el.
- Nenorociții! - Poate ăsta e adevărul.
Anna iubea inelul mai mult decât pe mine. Nu-l scotea niciodată.
Îl avea când am adus-o. Știu că era pe degetul ei.
Fir-ar!
Erai... cu ea când a murit?
Iartă-mă. Cred că a fost groaznic.
Am gâtul uscat ca iasca. Ți-e sete?
Să lăsăm condoleanțele la o parte.
Ai animale de casă?
Am o colegă de apartament țicnită, dependentă de mâncare. Se pune?
Poate.
Tu?
Am un câine mic cu probleme de comportament.
- Terrier? - Buldog-francez.
(?) Dar n-am avut animale.
Ce aiurea!
În Texas avem o lege. Toți copiii trebuie să aibă câine.
- Unde ai crescut? - La San Diego.
Acolo aveți loc. Sunt multe spații verzi.
Părinții mei n-au fost de acord. Spuneau că n-ar fi curat.
Așa-i. Randy își pune în zece minute labele murdare ori salivează pe haine.
În zilele rele, mușcă și le găurește. E de-a dreptul obscen.
Îți vizitezi des părinții?
Păi...
Adevărul e că nu. Aproape niciodată.
De fapt, deloc.
E un subiect prea delicat ca să-l discuți cu un străin?
Așa-i, suntem străini.
Tyler Cormier.
Carys Reitman.
Știi...
Anna n-a pomenit niciodată despre tine. Niciun cuvânt.
De fapt...
E în ordine. Amândoi țineam secrete. Tu erai unul de-al ei, probabil.
E târziu.
- Credeam că erai plecată cu tipul ăla. - Ne-am despărțit.
- Ca de obicei. - Te-am speriat?
Nu. Trebuie să te străduiești mai mult.
Ce rochie neagră frumoasă! Iar umbli pe la înmormântări?
N-ai să simți nimic. Ești o epavă. Resemnează-te.
Suntem colege de nevoie. Viața mea nu te privește.
- Strigoaico. - Puritano!
- Vampirițo! - Optimistă fără frontiere!
- Sunt mahmur. - Alungă mahmureala cu un pahar.
Salut, Carys.
Bună dimineața.
Bună. Cum merge treaba?
Bine. Scena va fi gata până săptămâna viitoare, la repetițiile finale.
- Ai avut un weekend plăcut? - Minunat.
Cred că azi se va repeta finalul.
- E partea ta preferată. - Un final tragic, sfâșietor.
- Spune-mi că ai intrat nevăzută. - Ca un ninja.
Șeful meu crede că ești un cadavru.
Ne va trebui alt loc de întâlnire.
Aveai dreptate despre înmormântarea de ieri. Nu trebuia să merg.
A avut loc un accident.
Cum adică un accident?
Mă aplecasem peste ea.
Peste Anna. Și...
Mi-a reamintit de...
Am luat-o de mână și...
Nu.
- Inelul mi-a căzut în mână. - Niciun cuvânt în plus!
Ai înnebunit?
Zbirul ei de iubit a fost aici și a amenințat că ne târâie prin tribunale
până ne aduce la sapă de lemn și pungi de plastic.
- Nu e vina lui, e a mea. - Exact. Iar eu voi fi dat afară.
De ce ? N-ai greșit cu nimic.
Din cauza mea te-ai dus nepoftită la înmormântare
și ai furat o bijuterie valoroasă.
Liniștește-te.
Vom înapoia inelul.
- Vom înapoia inelul? - Da. I-l vom da înapoi.
Annei Williams ? Fetei moarte pe care am îngropat-o ieri?
- Ai tot ce trebuie. N-am putea... - Să ce?
S-o dezgropăm și să-i punem inelul pe deget?
Îți dai seama cât costă echipamentele?
Ce s-ar întâmpla dacă ar veni familia și ar vedea mormântul deschis
și pe noi acolo, cu inelul?
Asta e ! Vom merge noaptea!
Încetează! Nu-i putem duce inelul moartei.
I-l vei da logodnicului, familiei sau cui vrei și le vei explica.
Și cum voi face asta?
Nu pot să le zic: "Ia uite ce am găsit în buzunar ?"
Nu pot să mă fac că am găsit inelul aici. Familia va crede că l-am furat.
E ciudat, dar firmele de pompe funebre prinse cu hoția n-au viață lungă.
Dragul meu Tyler...
Carys?
Bună!
E ciudat că sunt aici, nu?
Ciudat ? Nu.
- Dar mi-ai trântit ușa în nas. - Mi-a scăpat din mână. Cum m-ai găsit?
Te-am căutat pe internet. Ai un nume neobișnuit.
- Pot intra? - Înăuntru?
Sigur că da. Scuză-mă.
- Nu sta în picioare. - Mulțumesc.
Știi ce ? Bine că ai venit.
Da?
Trebuie să-ți spun ceva.
Ai avut vreodată un obicei mai neobișnuit?
Cos goblenuri.
Reiau. Sora mea a murit de tânără. Era mai tânără decât Anna.
- Îmi pare rău. - Mulțumesc.
Trebuie să-ți fi fost greu să vii la înmormântarea Annei.
Ți-ai pierdut sora, apoi pe cea mai bună prietenă.
De asta te purtai ciudat.
- Știi ce ? În legătură cu asta... - Oprește-te. Nu trebuie să-mi explici.
Ieri, m-ai ajutat când aveam nevoie. Eram doborât.
Nu știu cum aș fi supraviețuit zilei fără tine.
- Tyler, trebuie să-ți cer iertare. - Pot să te întreb ceva?
- Sigur că da. - A fost o săptămână groaznică.
Una sfâșietoare, căreia nu-i mai vezi capătul.
Dacă vrei să spui ceva care mă va întrista oricât de puțin, nu mai poate aștepta?
Nu cred că aș suporta.
Sigur că da.
De fapt, venisem să te rog ceva.
- Da? - Să-ți cer încă un favor.
Trebuie să iau cina la părinții Annei.
Nu cred că pot da ochii cu ei singur.
- Cina cu Jim și Mary... - John și Mary.
Așa-i. Eu îi spun Jim.
E o poreclă.
E o poveste lungă.
- Te rog, spune-mi că vii. - Nu pot. Am mult de lucru.
Construim decoruri noi. Acum lucram pe calculator.
E nebunie!
Înțeleg. E...
E nostim. Nu te cunosc deloc, dar tu ești singurul meu sprijin.
Numai tu înțelegi prin ce trec, fiindcă și tu ai iubit-o.
Aș vrea să pot.
Aș veni cu tine, dacă aș putea.
Înțeleg. Te-ai simți nefericită.
Da. De fapt, nu.
- Pot să merg la baie înainte să plec? - Sigur. E pe acolo.
Un moment, Tyler!
Camera mea e o harababură.
Nu face curat din cauza mea.
Aici ne luăm adio.
- Cred că nu ne vom mai vedea. - Cred că nu...
Îți mulțumesc că m-ai ajutat ieri. Mi-a făcut plăcere să te cunosc.
Asemenea.
De fapt, aș putea veni la cină...
Doamne ajută!
- Bună seara. - Îți mulțumesc că ai venit.
Intrați.
- Tyler. - Bună seara.
Tu...
...mă simt bine. Îmi pare bine să te revăd.
- Te ajut? - Nu, mulțumesc.
Te-am văzut la înmormântare...
Știu. Nu ne-am văzut de mult. Să nu mai lăsăm să treacă atâta vreme.
- Ce mai faci? - Încerc să trec cu bine prin asta.
- Bună, Marissa. Cum te simți? - Prost.
Îmi pare rău.
Ai fost la înmormântare. Cum ai cunoscut-o pe Anna?
Cum am cunoscut-o pe Anna?
Nu mai știu. S-a întâmplat demult...
Nu la facultate. Eram acolo cu sora mea.
- Iar eu te-aș fi recunoscut. - Nu la facultate.
Sigur nu la facultate. Aici, la Los Angeles.
- Am fost colege la un curs. - Ce fel de curs?
- Artistic. - Anna făcea cursuri de artă?
- Nu mi-a spus nimic. - Avea talent.
Da. Sunt convinsă.
Da...
- Mă întrebam... - Pot merge la baie?
- E pe acolo. - Mulțumesc.
Nu e momentul, Marissa.
Spune-i. De ce ne rușinăm să-i spunem?
Lui ar trebui să-i fie rușine. A venit cu o fată.
Calmează-te, Marissa.
- Știi de ce te-am chemat, Tyler. - Cred că da.
Știm că e penibil, e prea curând, dar trebuie să discutăm despre bani.
Bine. Și eu voiam să discutăm.
E o cerere dificilă,
dar noi credem că banii Annei ar trebui să-i revină familiei.
Aș vrea să fie atât de ușor, dar m-a lăsat executor testamentar
și îmi iau în serios această responsabilitate.
Ar trebui să renunți la această calitate și să ne cedezi locul.
Fir-ar!
Ce s-a auzit?
- Doamne! - Ați auzit?
- Ce-a fost asta? - Să ne concentrăm aici.
Bine. Evident, Anna credea că veți fi căsătoriți 50 de ani
înainte să moară, dar n-a fost așa.
N-ai fost soțul ei. Ai fost iubitul ei.
Logodnicul. Ea și-a exprimat dorințele foarte clar.
E ultimul lucru pe care-l pot face pentru ea și îl voi face.
Anna nu știa că avem probleme financiare!
Aveți cam multe secrete pentru o familie unită!
Cine ești tu să vorbești despre secrete ? Știu ce ai făcut!
Ești tristă, te înțeleg. Aș vrea să-ți pot alina supărarea.
- Ar fi mai bine să plec. - Am anunțat poliția!
Am mai avut discuția asta. Ești extenuată. N-o luăm iar de la capăt.
Te rog, Marissa, du-te la bancă, la caseta ei de valori.
- Când ne vom simți în stare. - Nu. Marissa trebuie să se ducă.
În sfârșit.
Trebuie să plecăm.
Vă mulțumim pentru primire.
Mi-a făcut plăcere să vă revăd.
- A fost o plăcere. Mulțumesc. - Iartă-mă. Am greșit aducându-te.
Ți-am stricat relația cu ei. Te-au primit foarte rece.
Nu-ți face probleme. Ce s-a întâmplat, de fapt?
E...
E complicat.
- Dar erai prevenită. - Mă așteptam să mă simt prost,
dar credeam că voi mânca ceva.
Anna era nehotărâtă ce să facă cu banii ei.
Văzuse cu ochii ei câți bani se învârtesc în speculații financiare.
- Știi cum era. - Da.
Știi ce ar fi vrut să fac cu banii.
Am atâtea idei...
Nu chiar. Gândește-te. Ce o pasiona?
Ce o pasiona...
Voia să lase banii pentru cercetări privind cancerul la copii.
Evident, pentru copii...
Nu înțeleg de ce părinții ei nu-i pot respecta dorința.
Sunt strâmtorați. Eu fiind cel care le-am dat vestea proastă, e mai rău.
Ea și-a exprimat foarte clar dorința. Nu văd cum aș putea face altfel.
Îți mulțumesc că m-ai însoțit. Promit, n-o să-ți mai cer să mergi la ei.
Mulțumesc pentru intenție.
Ciudat. Ești total diferită de Anna. Mă mir cum de erați prietene.
Cât de diferită?
Ca noaptea față de zi.
Nu-mi vine să cred că te-am sărutat!
Mie nu-mi vine să cred că ai vomat după aceea!
- Abia am îngropat-o pe Anna! - A fost o greșeală.
N-o să mai aducem vorba.
- Trebuie să plec. - Doamne!
- Ce romantic ! Se pare că îi placi. - Hai taci!
Înainte să faceți sex, cheamă o ambulanță, preventiv.
De fiecare dată.
Arăți schimbată. Ești tristă.
- Slabă, dar tristă. - Lasă-mă în pace.
Chiar ești tristă. Nu credeam că ai fi capabilă.
Nici eu.
Oricum n-ar fi mers. Totul a pornit de la o minciună sfruntată.
- I-ai turnat numai gogoși. - Am mințit de ce am fost la înmormântare.
Dar tot restul a fost adevărat.
Serios?
Deci știe că ai furat inelul logodnicei sale?
Bine, nu chiar tot, dar aștept momentul potrivit ca să-i explic.
Sunt convins că va merge bine.
Potolește-te. Mă faci să mă simt și mai prost.
M-a sărutat și apoi a vomitat. Ai idee cât de penibil e?
Din păcate, da. Poate nu vomă,
dar un început, da.
Mă gândeam să-mi vizitez părinții.
- Te-a ajutat vreodată cu ceva? - Nu.
Dar acum m-am schimbat și poate ne vom înțelege mai bine.
- Totuși sunt părinții mei. - Eu nu te sfătuiesc.
- Știu. - Cât pot de insistent.
Ce mai faci? Ne-ai lipsit tare mult.
Păi... am cunoscut, oarecum, un bărbat.
Mi-a trezit multe amintiri vechi.
- E o relație romantică? - Nu știu...
Asta e minunat, draga mea! Meriți să fii fericită.
- Mulțumesc. - Îl cunoști de mult?
Nu.
E... Voiam să-ți...
- Cum l-ai cunoscut? - E o poveste lungă.
- Încercam să-ți spun că... - Cum e?
- Mamă, încerc să vorbesc cu tine. - Păi discutăm.
- Te gândești vreodată la ea? - La cine?
Mamă, te gândești vreodată la ea?
Vrei o ceașcă de ceai?
Eu o să beau un ceai.
- N-am nevoie de ceai. - Nimeni n-are nevoie.
- Lasă ceaiul. - Dar suc ? E bun pentru ten.
Mamă, uită-te la mine.
Știi ce ne-ar prinde bine acum?
Niște prăjituri.
Prăjituri? A spus cineva prăjituri?
- Bună, draga mea. - Bună, tată.
Bună ! Sunt Shane. Sună-mă.
Carys, sunt Tyler.
Mâine voi trece cu câinele prin zona ta. Nu va fi nicio coincidență.
Voiam să știm dacă putem trece pe la tine. Sună-mă. Numărul meu e...
Carys, sunt Tyler.
Mâine voi trece...
- Face aport? - Nu.
Dar eu, da.
M-am gândit la inelul Annei. Nu știu ce să fac.
Să fac plângere la poliție? Să-i dau în judecată?
Știi ce ar fi minunat pentru aura ta karmică?
Lasă de la tine.
- Poftim? - Ți se va întoarce.
- Inelul sau karma? - Amândouă.
Roata vieții se învârtește.
N-am putut să merg la mormântul ei.
E greu să te obișnuiești cu ideea. Nu că eu aș fi expertă în domeniu.
Doamne ! Sfârșitul a fost...
...îngrozitor.
Ultimele clipe?
Când m-am aplecat să te sărut, m-am simțit foarte... ciudat,
dar o parte din mine s-a simțit liberă, bucuroasă că voiam să te sărut.
M-am simțit vinovat și mi-a venit rău.
Știu că spun un lucru îngrozitor.
Mă mai poți privi ca înainte?
Stai ! Suntem în camera Lilei.
Nu mai contează...
- Totul e bine? - Da.
Aici erai.
- Arăta ca asta? - Păi...
Am observat-o abia când era cioburi.
- Bine. O luăm pe asta. - Pe asta?
- Ești sigură? - Da.
Sută la sută? Bine. O luam.
Ce naiba s-a întâmplat cu oglinda care mă arăta slabă?
De azi înainte să dormi iepurește!
Dacă nu ți-am spus deja de o mie de ori!
Știu, să nu mă furișez. Am intrat direct și cu îndrăzneală.
- Nu m-am furișat. - Te-a văzut cineva?
Nimeni credibil.
Minunat...
- Ce e? - Ce?
Ce mori de nerăbdare să-mi spui?
Eu și Tyler...
De când ne împărtășim noi doi confidențe, ca între fete?
- El e! - Ce?
- Știi tu, EL! - De fapt, nu știu.
Nu mă face s-o spun.
Supralicitez. Te rog din suflet să nu-mi spui.
Cred că...
- Cred că sunt înd... - Ajunge!
- Măcar i-ai spus adevărul? - Nu cred că mai contează.
Zău?
Dacă n-a mai simțit așa pentru nimeni și are sentimente pentru mine,
ce importanță are că ne-am cunoscut printr-o încurcătură?
O încurcătură e puțin spus, nu crezi?
- E un pic îndulcit... - Îndulcit?
Da, cam așa i s-ar părea lui. Îndulcit față de adevăr.
Trebuie să fii sinceră cu el. După ce-ți va spune că te iubește, s-a terminat.
Nu mai ai cale de întoarcere. N-ai să poți să-i spui:
"Tot ce ți-am spus de când ne-am cunoscut sunt numai minciuni."
Ai dreptate. Trebuie să-i spun. Îi voi spune.
Am nevoie de ajutorul tău.
Poftim?
Am nevoie să mă ajuți... la cumpărături.
N-ai rezolva mai simplu ducându-te la Goth Mall?
Nu sunt fană goth!
- Îți sponsorizez cina o săptămână. - Șase.
- Două. - Patru.
- Batem palma! - Mă duc să mă schimb.
Nu intru acolo!
Transformarea a venit la timp. Nu spun că negrul te făcea obosită și palidă,
dar trebuie să pui pe tine culori, până nu trece de prima fază
și-ți observă multele defecte fizice.
Chiar dacă ai o legiune de foști iubiți, nu ești expertă în relații.
Ai văzut ce se spune pe internet. Calitatea contează, nu cantitatea.
Să intrăm.
Bine.
Ți-am zis, obosită și palidă.
Vă pot ajuta?
Da. Colega mea de cameră își schimbă garderoba.
Sâni frumoși, talie fină, șolduri subțiri.
Avem o tonă de haine care vor arăta fantastic pe dv.
Pramatie!
Nu dv. Sunt sigură că sunteți foarte amabilă.
Arăt ca un pom de Crăciun.
Cumpăr-o.
Nu. Toate au o limită.
Doamne!
- Asta? - Nu vreau roz!
Cumpără ceva și hai mai departe!
O țineți pentru mine?
986,43 dolari.
Începe să devină scump pentru tine.
- Îi dau nota doi. - Doi ?!
- E un film clasic al genului! - "Atacul roșiilor ucigașe"?
Cine se teme de o roșie? Cea mai reușită parte a fost titlul.
Văd că va trebui să continuăm educația ta cinematografică.
- Va trebui să continuăm educarea ta. - Serios?
Nu sună rău.
Scuzați-mă. Ce n-aș da și eu pentru o criză de vomă...
- E supărată din cauza oglinzii. - Oglinda...
Nu e tipul de la înmormântare?
Întoarce-te!
Nu spunea că-l cheamă Varrnez?
Nu știu.
Viața mea devine tot mai ciudată.
Ce se petrece?
- Sunt obosit. Mă duc acasă. - Nu intri ? Fiindcă...
Voiam să-ți spun niște lucruri.
- Știu. Lăsăm pe altă dată? - Bine.
Bine.
Jake Varrnez. Detectiv particular specializat în crime, șantaje, asigurări.
Medic veterinar Tyler Cormier. Cabinetul "Lăbuțe și Codițe".
Logodna cu Tyler Cormier.
La ora două e bine? Perfect. Vă așteptăm mâine.
- Mulțumesc. Cu ce vă pot ajuta? - Bună ziua. Am venit la Tyler.
- Bună! - Bună. Mi-am zis să trec pe la tine.
Frumos!
Așteaptă un minut.
E paradisul drogaților, așa-i?
- Nu te uita dacă nu suporți. - E în ordine.
Anna nu putea... Scuză-mă. Aduc mereu vorba de ea.
Nu fi prostuț. E normal să te gândești la ea.
Mulțumesc.
Da. Ea nu suporta să se uite.
Îmi pare rău pentru câte n-a apucat să încerce ori să facă.
Trebuia să călătorim în India. Voia să vadă Taj Mahalul.
Cu fiecare an, voi îmbătrâni, mă voi îndepărta de ea.
Voi avea 30, 40, 60 de ani.
- Ea va rămâne mereu la 28. - Înțeleg.
Părinții mei sunt mereu veseli, cazuri irecuperabile.
Când a murit sora mea, nu s-au schimbat deloc.
N-am avut habar că e bolnavă până n-a fost internată în spital.
Au urmat șoapte după ușile închise, ochi roșii de plâns la masă,
dar nu și-au pierdut niciodată firea.
Nu s-au îndoit nicio secundă că totul făcea parte dintr-un plan mai mare.
Nici măcar nu i-am făcut înmormântare.
A trebuit să ne continuăm viața și să lăsăm negativismul în urmă.
Mă mai gândesc la ea noaptea. O văd umblând pe stradă.
N-am avut ocazia să-mi iau rămas-bun, așa că...
Voiam să spun că, dacă vrei să mergi la cimitir, voi veni cu tine.
Asta e tot ce voiam să-ți spun.
Mulțumesc.
- Aș vrea să-ți văd lucrările. - Lucrările?
Da. De la cursul făcut cu Anna. Ce-a fost, pictură, sculptură?
Ce am studiat ? Pictura.
Voi suna la școală, poate mai au vreo pictură de-a ei.
Aș vrea să am o amintire de la ea.
Știi ce ? Am câteva tablouri de-ale ei. Ți le pot da.
Nu ți le iau. Ți le-a dat ție. Cine știe, poate mai au câte ceva.
- De când vă ocupați cu pictura? - Eu știu ? De șase ani?
De zece.
Dacă aș vrea să învăț repede, ce mi-ați recomanda?
Te apuci de pictură?
Faci diorame perfecte, dar nu te pricepi la desen.
- E ușor. - Este?
Este?
- Copiază opere celebre. - De exemplu, Mona Lisa?
Dansatorii sau Noapte Înstelată. Orice stil care îți place.
- Vei învăța de la cei mai buni. - Pot face asta.
Ești pictoriță?
Se pare că da.
436 de dolari.
Bine.
Nu, soro, aia n-are ce căuta în sufrageria mea.
- Bine. În baie. - Bine.
Bună, Tyler.
Trebuie să-ți spun ceva.
De ce-l iubesc tocmai pe singurul bărbat pe care nu-l pot avea?
Am încercat totul ca să-l uit,
ca să-mi liniștesc durerea.
Când mă gândesc la el, simt că mor.
Știu că nu pot avea singura mea dragoste.
Singura cale e moartea.
- A fost frumos. - Actorii sunt minunați.
Și decorurile au fost de prima mână. Sunt foarte frumoase. Le...
Știi ce? Am petrecut o seară minunată.
Mi-e cu atât mai greu să mărturisesc...
- Nu poate aștepta? - Nu...
Un moment.
Bună.
Marissa... Calmează-te.
Nu crezi ce spui. Ascultă-mă.
Du-te la caseta de valori...
Nu contează, Marissa. Mi-a închis.
- Ce era? - Nimic.
Știi ce ? Anna era prietena ta. Ai dreptul să știi. Ce spun...
De fapt...
Scuză-mă. Ce spuneai?
Marissa crede că am ucis-o pe Anna.
Poftim ? Ridicol!
- N-ai fi în stare... - Știu.
Știam eu că e ceva în neregulă cu el.
Ce-mi poți spune despre el? Ai văzut ceva suspect la el acasă?
- N-am fost la el acasă. - Trebuie să te desparți de el.
Sora Annei e orbită de durere. Nu judecă normal.
Îl suspectează nemeritat.
Ai ales un suspect de crimă în defavoarea mea.
Shane, noi doi...
Mergem împreună la o conferință a cioclilor, luna viitoare.
- ...n-am putea... - ...în superbul oraș Cleveland.
- Noi suntem mai degrabă... - Nu știu de ce nu se țin la Miami...
- ...prieteni. - ...sau Las Vegas.
M-aș mulțumi și cu Philadelphia.
Da, ar fi frumos la Philadelphia.
Ce haine sunt astea?
CE S-A ÎNTÂMPLAT CU SORA MEA?
CINEVA E DE VINĂ! A LUAT-O PE SORA MEA!
- Bună. - Bună.
Ce e?
O înțeleg, știi? O înțeleg pe Marissa.
Are nevoie de un țap ispășitor. La mine au fost doctorii surorii mele.
N-o judeca aspru. O ajută dacă crede asta.
Știu.
- Ce-i asta? - Deschide și ai să vezi.
Doamne!
Voiam să te duc la un bar texan. Nu aveai încălțăminte potrivită.
- Dar nu e obligatoriu să mergem. - Vreau să merg.
- Mă schimb imediat. Mulțumesc! - Cu plăcere.
Doamne ! Arăți incredibil!
- Aduc de băut. Ce preferi? - Heineken.
Știu că voiai să vorbim. Mă întorc imediat.
- Sănătate! - Noroc!
- L-am văzut pe individul ăla. - Poftim?
Pe ăla.
- L-am văzut... - Nu te aud!
E mai bine așa. Altfel n-aș putea să-ți spun niște lucruri.
- Am mințit. - Poftim?
Dansezi foarte bine!
Hai înapoi la dans.
M-am simțit minunat.
- O întrebare. - Ce?
Ce văd bărbații așa interesant la statul Texas?
Ce are muzica din Dakota de Nord sau din Iowa?
Eu mă bucur că e așa. N-aș vrea să merg la un festival în Dakota de Nord.
Mă bucur că ai venit. Ți-am arătat unul dintre locurile mele preferate.
Bunica s-a născut și a crescut în Lubbock. Îmi zicea mereu:
"N-ai să iubești niciodată alt loc decât Texas"
"și n-ai să iubești nicio fată care nu e din Texas."
- Dar s-a înșelat. - California e frumoasă.
Locurile sunt doar locuri.
Eu pe tine te iubesc.
Draga mea, nu te forțez. Nu-mi răspunde.
- Doar ți-am spus ce simt. - Nu, te iubesc. Eu...
E o versiune modernă a piesei "Antoniu și Cleopatra".
Decorurile vor reflecta trăirile interioare ale personajelor.
Sunt grandioase, îndrăznețe și pline de pasiune.
Interesant.
- Arată minunat. - Mulțumesc.
Bună.
Ce e?
- De ce nu mergem niciodată la tine? - Simplu. Fiindcă e dezordine.
- La tine e mult mai frumos. - Nu mă deranjează dezordinea.
Hai să mâncăm ceva.
Usturoi.
E pictat de tine?
- Da. E... - Groaznic.
Așa e.
Îmi faci unul pentru birou?
Apropo, îmi trebuie ceva de scris.
Au ! Ce faci? Dă-mi înapoi mâna!
Iartă-mă.
- Uneltele de scris sunt aici. - Ești vigilentă cu birotica ta.
Sunt veterinar, iubito. Trebuie să operez cu mâna asta.
Dacă se mai poate numi mână. E țeapănă ca o crosă.
Iartă-mă.
Nu te opri.
Cine-ți bate la ușă atât de târziu? Ar trebui să știu?
Ar trebui să știi multe lucruri.
Carys Reitman?
- Da. - Sunt detectivul Grayson.
El e detectivul Daniels.
- Dle Cormier, bună seara din nou. - Bună seara.
- Putem intra? - Nu puteați aștepta până dimineața?
Bine, intrați.
Domnișoară Reitman,
trebuie să vă punem câteva întrebări în legătură cu moartea Annei Williams.
Am vorbit deja cu Tyler. Sperăm să aflăm mai multe de la dv.
Mă îndoiesc că vă pot ajuta.
Tyler ne-a spus că ați fost prietenă bună cu Anna.
Nu eram foarte apropiate. Am participat împreună la un curs.
Eram prietene și aveam o pasiune comună: arta.
Asta a fost tot.
V-a spus vreodată că se teme pentru siguranța ei?
- Pentru siguranța ei? - Mai precis, se temea de cineva?
Se temea că banii ei ar fi atras vreo persoană lipsită de scrupule?
- Nu. - Ați văzut-o consumând droguri?
- Dădea semne de dependență? - Nu. V-am spus, nu eram confidenta ei.
E ciudat că ați ajuns să vă vedeți cu logodnicul prietenei dv.
De când sunteți împreună?
Nu facem nimic rău și nu-mi place tonul întrebărilor dv.
V-am putea interoga și la secție.
- Am putea, nu? - Bună idee.
- Ce părere aveți? - Luați-mă.
Treceți pe la noi când veți fi singură.
Găsim singuri ieșirea.
Au venit săptămâna trecută.
Nu e niciodată momentul să spui
că ești suspectat oficial de uciderea logodnicei tale.
E o acuzație ridicolă.
Te-ai descurcat bine. Ai fost înfiptă.
Nu mă las intimidată de un polițai țanțoș.
- Vorbești ca un infractor înrăit. - Am câteva amenzi de circulație
și am furat dintr-un magazin, în adolescență.
- Am traversat prin loc nepermis... - Ești o femeie primejdioasă!
Ți-am spus că nu știi unele lucruri despre mine.
Trebuie să vorbim.
N-ai cunoscut-o pe Anna, așa-i? Nu v-ați întâlnit niciodată.
Cum ți-ai dat seama?
Sora mea nu făcea diferența între Matisse și Mickey Mouse.
Crede-mă, totul e o mare neînțelegere. Chiar mai rău.
- Dar mă bucur că știi, fiindcă... - Scutește-mă.
Părinții mei nu m-au crezut. Am angajat un detectiv particular.
Te-a văzut peste tot cu Tyler. De când unelteați?
- Poftim? - Ea a aflat?
Eu nu...
- De asta a trebuit s-o ucideți? - S-o ucidem?
Doamne ! Ai înțeles total greșit.
- Eu nu... - Nu cred.
Anna se purta ciudat înainte să moară. Era alta.
Părea mereu speriată, lipsită de energie și deprimată.
Fiindcă aflase despre tine, nu?
L-am cunoscut pe Tyler la înmormântarea Annei.
Ți-ai format o idee total greșită.
Da, sigur. Și te-ai îndrăgostit de el în șase săptămâni.
Mă înțelegeam foarte bine cu sora mea. Ne spuneam totul.
Apoi a început să se schimbe.
Ultima dată când am auzit ceva de ea, pleca în weekend cu Tyler.
Apoi am aflat că a murit.
Cine a ucis-o ? Tu?
El?
- N-are rost să mai minți. - E o nebunie ce spui.
Ar fi cazul să pleci.
Într-un fel sau altul, ai s-o pățești. Ai grijă. Poate urmezi la rând.
Stai să înțeleg. Ai o relație cu un criminal,
iar familia moartei crede că ai fost complice.
- Nu e amuzant. - Nu. Chiar nu e amuzant.
Te-ai gândit că e posibil să fii în primejdie de moarte?
Destul. Nu-l cunoști pe Tyler. Așa ceva e imposibil!
Nu pot pleca de lângă tine. Mă tem că, la întoarcere,
te voi găsi moartă sau la închisoare pe viață.
Extrem de amuzant!
Vino cu mine la conferință.
Aud că orașul Cleveland e...
- ...oarecum interesant. - Totul a scăpat de sub control.
Faptul că suntem împreună îl face automat pe Tyler vinovat.
Nimeni nu crede că ne-am cunoscut la înmormântare.
- Urmărește-l. - N-o să-l urmăresc!
Ba da. Urmărește-l câteva ore.
Dacă nu vezi nimic ciudat, lasă dubiile în urmă.
Bine. Am lăsat dubiile în urmă. Nu mai trebuie să-l urmăresc.
Măcar fii atentă la tipare. Criminalii în serie au tipare.
Ce a făcut ultima oară cu Anna?
- Marissa spunea că au plecat din oraș. - Atunci, nu ieși din oraș cu el.
Ca să fim siguri, nu-l stârni.
În primul rând, nu-i pomeni despre inel. Nu-i face mărturisiri idioate.
Ai lungit-o până acum cu bine.
E ridicol!
Nu vreau să-ți fac ultimul machiaj.
Îmi dați ceva de pomană?
- Poftim. - Mulțumesc.
Fir-ar!
Alo?
Te aud cu greutate. Vorbești în șoaptă?
Da, mă doare în gât. Fac economie de voce.
Îmi pare rău.
Unde ești?
Unde crezi ? La muncă.
- La cabinet? - Acolo lucrez, iubito.
- Când ne putem vedea? - Nu știu. Cred că mi se face rău.
Am auzit ceva afară. Rămâi la telefon?
La naiba!
Bună ziua. Sunt detectivul Grayson.
Alo?
Pleacă!
Nu auzi bine?
- Ai avut relații care nu sunau bine? - Există și de altele?
Adică ți s-a părut că ceva anume nu era în ordine,
erai, să zicem... geloasă.
Ești geloasă?
- Te înșeală? - Nu, Tyler nu mă înșeală.
Aveam nevoie de un sfat în relație. Te-ai culcat cu atâția, că...
Adică ai avut atâtea relații. Îmi imaginam că trebuie să știi.
- Te înșeală. E o javră. - Nu e o javră.
Când poți avea încredere în el?
Nu crede nimic din ce-ți spune! Asta e regula de bază!
Ai dovada faptei sau e numai o senzație?
- Nu știu ce să fac. - Știi cine e fata?
- Când știi că poți avea încredere? - Ia de bună cea mai rea variantă.
- Nu fac nicio brânză cu tine... - Absolut. Biata de tine!
Spune-mi dacă-l prinzi în pat cu ea.
Mă bucur că ți-am înseninat ziua.
Nu mai am nevoie de înghețată.
Bună. Cum te simți?
Nu pari bolnavă.
Nu sunt.
Iar tu nu erai la birou când m-ai sunat.
De unde știi?
Unde erai?
Mă urmărești?
Eram geloasă.
Nu pari tipul de persoană geloasă.
Ce făceai acasă?
Folosim ca anestezic o substanță care expiră repede.
Aveam un stoc depășit. Mă tem că fură cineva din el.
E o substanță primejdioasă. Am luat totul acasă,
până când vin s-o ia cei care o neutralizează.
- De ce m-ai mințit? - Glumeam. Te văzusem pe geam.
- Ce ?! - Nu ai agilitatea unui ninja.
Te-am văzut și te-am sunat. Când am ieșit, dispăruseși.
- Apoi, n-ai răspuns la telefon. - Casa ta nu e dezordonată.
Era casa mea și a Annei. Urma să ne căsătorim în curtea din spate.
Vreau s-o vând, dar, până atunci, o țin ca pe un obiect de-al ei.
Poate că noi doi...
...ne vom lua o casă nouă.
Sigur că da.
Mi-a fost dor de tine.
Și mie de tine.
E bun!
- Ți-am pregătit o surpriză. - O surpriză?
Plecăm chiar acum la Santa Barbara.
- Nu pot. - E un loc superb.
Romantic și departe de lume. E perfect pentru weekend.
- Am mult de lucru, așa că... - Lucrează în timpul săptămânii.
- Nu vrei să vii cu mine? - Ba da, dar nu e momentul!
Bine. Dacă ești absolut sigură...
Te sun mai târziu, bine?
- N-are rost să-ți faci probleme. - Pentru ce?
Că nu te-ai dus cu el. Recunoaște, nu ești fata care să rămână cu un bărbat.
Ai să capeți exact ce meriți. Vei rămâne singură cuc.
Și ai să mori singură. După cum te știu, probabil asta și vrei.
Tyler, așteaptă!
Tyler!
- Ce frumos e aici! - Nu-i așa?
Intră. Aduc eu bagajele.
- Salut! - Am vești bune.
- Ce vești? - Cadavrul va fi deshumat.
- Poftim ?! - Da, se va face o autopsie.
Poliția are ordin judecătoresc. Cică au apărut probe noi.
- O vor dezgropa. - Și de ce e asta o veste bună?
Acum poți înapoia inelul. Glumeam. Alo?
Crezi că el știa că exhumarea va avea loc în acest weekend?
Nu cred că putea...
În sfârșit, am ajuns. Trei zile, nu plecăm nicăieri!
- Răspunzi? - Nu.
- Aduc niște vin, bine? - Bine.
Trebuie să discutăm ceva.
A găsit inelul!
- Totul e în ordine? - Da ! E perfect!
Ce faci acolo?
Nimic deosebit. Despachetez.
- Îți zisesem că vreau să discutăm. - Nu-mi plac jocurile în trei.
- Nu despre asta era vorba. - Vom juca roluri în pat?
- Ne vom lega? - Bine. N-ai chef de discuții serioase.
Da!
Sper că ți-e foame.
- Acum putem sta de vorbă? - Știi ce ne-ar mai trebui?
Lemne de foc.
Lemne? Vrei să mai construiești un etaj?
Un foc mare ar fi romantic.
Facem focul?
De fapt, mi s-a făcut somn.
Lăsăm pe mâine.
Alo?
- De ce mi-ai închis ? Ești cu el? - Da. Ce e?
Anna a fost ucisă cu pentonal de sodiu.
E o substanță folosită la eutanasierea câinilor.
Alo?
- S-a întâmplat ceva? - Un moment!
Totul e în ordine?
Asta era substanța pe care o pusese în seif!
- Carys ! Totul e în ordine? - Da ! Vin acum!
Ascultă-mă. N-a fost un accident. A urcat în mașină drogată.
- Ce faci ? Cu cine vorbești? - E în ordine. Du-te în pat, iubitule!
Unde ești?
- Ce se petrece? - Nu știu!
Nu știu.
La ieșirea 140 de pe autostrada 101, într-o căbănuță.
- Bine. Sun acum la poliție. - Carys!
- Între timp, poartă-te natural. - Nicio problemă!
Carys...
- Cine era la telefon? - Lila.
La patru dimineața?
Are probleme cu bărbații. E cam ușuratică.
- Vino în pat. - Nu mă mai simt așa obosită.
Vin și eu imediat.
Vino.
Bine.
Ce e ? Ești încordată.
De ce m-ai adus aici?
E noaptea târziu, iubito. Sunt obosit. Vorbim mâine.
- Hai! - Aici erai!
- Te-am căutat peste tot. - Am fost la plimbare.
- E superb aici. - Da.
Poate ar trebui să ne întoarcem acasă.
Abia am ajuns.
- Unde suntem? - E un loc ascuns, nu?
- Mergem în casă? - Da.
O să-ți placă la nebunie.
- Ce cauți ? Pari distantă. - Pe nimeni. Nimic.
- Se face întuneric. - Problema e rezolvată.
Ce e?
E așa de frumos aici...
- Nu știu de ce ți-ai bătut capul. - Știi prea bine de ce.
Știu și o merit, dar nu credeam că ești atât de crud.
Crud ? Crezi că asta e cruzime?
Doamne!
Carys!
Carys ! Unde fugi ?!
Fii serioasă!
Oprește-te!
Ce e cu tine?
Nu știu când și cum ai ghicit, dar nu pot spune că nu sunt un pic dezamăgit.
Acum ne întoarcem la cabană?
Haidem.
Doamne!
Ești o figură!
Știu ceva în legătură cu tine, de o vreme.
De când?
De suficientă vreme. Practic de când ne-am cunoscut.
- De ce n-ai spus nimic? - Poate că sunt demodat,
dar nu cred că lucrul acesta ar trebui făcut așa.
Îmi place suspansul. Ție nu?
Știu că n-o să schimbe nimic, dar mă lași să-ți explic?
Nu e nimic de explicat. Știu de o vreme.
- N-am avut intenții rele. - Știu de când ne-am cunoscut.
- A fost înainte să te cunosc. - Știu că tu ești. Nu mă ajuți deloc!
- Tu m-ai făcut să mă simt normală. - Ești prima pentru care simt așa.
Vreau să-mi trăiesc toată viața cu tine.
N-o cunoșteam pe Anna. Îmi pare rău că i-am furat inelul!
Te căsătorești cu mine?
Ce ?!
N-o cunoșteai? Cum adică n-o cunoșteai?
N-ai... întâlnit-o niciodată?
Nu.
La înmormântare nu te cunoșteam și apoi a trebuit să mint,
fiindcă am simțit ceva pentru tine.
Dar am vorbit despre ea în fiecare zi...
Ai mințit tot timpul? Totul a fost o minciună?
Nu ! Nu totul!
Aveai inelul ei?
Dar știi asta ! E la tine!
Inelul ăsta ?!
L-am cumpărat pentru tine.
Incredibil... Ai mințit tot timpul!
Îmi pare rău.
Te rog, iartă-mă.
- Las-o în pace! - Dă-i drumul fetei!
Ești arestat pentru uciderea Annei Williams
și pentru tentativă de crimă asupra lui Carys Reitman.
- Nu cred că încerca să mă omoare. - Nu crezi ?!
Poliția din LA a primit o informație.
A găsit în seiful tău substanța folosită la uciderea Annei Williams.
Ai intrat nepoftită la înmormântare. Ne-ai mințit pe mine și pe familia ei.
I-ai furat inelul.
I-am furat inelul.
Tyler, spune ceva!
Te rog!
Cum ai putut să crezi că am ucis-o?
Mă crezi în stare de crimă?
Nu știu... Erai perfect.
Nu credeam că mi se poate întâmpla mie.
Știu că mă urăști, dar lasă-mă să spun ce credeam eu, bine?
E aici.
Bună.
- De ce nu ne-ai spus? - Anna voia să vă spună.
Nu aveam curajul să mă uit în caseta de valori.
Dar când am auzit că avea cancer, m-am dus.
Am citit biletul ei.
Bine.
Speram să ajungi mai devreme, nu mai târziu.
Înainte să fiu condamnat la moarte.
A explicat cât de minunat te-ai purtat cu ea.
- Doar tu știai ce avea. - A ținut mult la acest secret.
Te-am nedreptățit îngrozitor. Dacă știam că era bolnavă...
Îmi pare rău că tu ai aflat prima. Nu voia ca părinții ei să afle așa.
Sigur. Sunt tradiționaliști.
Spune-mi că n-a suferit.
M-a rugat s-o fac și am fost îngrozit.
Avea dureri mari.
În cele din urmă, am înțeles că trebuia s-o fac. Când s-a simțit pregătită...
Am petrecut o zi minunată, ultima noastră zi împreună...
Ne-am dus cu mașina la canion,
a luat tranchilizantele și mi-a murit în brațe.
Am împins mașina în prăpastie, pentru ca felul în care a murit
să rămână secretul nostru.
Îți mulțumesc.
Ți-ai riscat viața ca să-i păstrezi amintirea nepătată.
Asta a vrut să fac.
Le-am dat biletul polițiștilor. Le-am spus că ești nevinovat.
Atunci...
Domnule!
Te rog ! Tyler, așteaptă!
Îmi cer scuze pentru tot. Un șofer vă va duce acasă.
Nu e nevoie. Mă descurc.
- Cât e cauțiunea pentru ea? - Îi plătiți cauțiunea?
- Cât e? - 800 de dolari.
- Nici să nu-ți treacă prin cap. - E în ordine.
Plătiți în față.
Vă rog ceva.
Nu-i dați drumul până nu plec. Vă mulțumesc.
Bună.
Haide. Te duc acasă.
Ți-am adus prăjiturile tale preferate.
De ce ai venit?
N-ai vrut să vii la telefon. Am vorbit cu colega ta de cameră.
Mi s-a părut că ai nevoie de mine.
O fiică are nevoie uneori de mama ei.
De ce nu mergem niciodată la mormântul lui Sandrine?
Sandrine a fost incinerată.
Nu asta era ideea.
Credeam că ar fi fost normal să mergem la mormântul ei,
să plivim iarba, să vorbim despre ea, să povestim, să râdem, să plângem...
- Ne-am fi înțeles mai bine. - Dar ne înțelegem.
Ai fost o fetiță deosebită...
Circumspectă, serioasă, dar cu afinități foarte ciudate.
Uneori, trebuiai zgâlțâită ca să fii adusă la realitate.
Când a murit Sandrine,
am știut că trebuie să-ți prevenim obsesia.
Nu voiam ca acel singur lucru îngrozitor să devină centrul vieții tale.
Dar a devenit. Stai...
N-ați înmormântat-o, nu ați vorbit niciodată despre ea
și v-ați prefăcut că totul era în ordine de dragul meu?
Uneori, faci doar ce poți,
chiar dacă mai târziu se dovedește că n-a fost suficient.
Mamă?
Ce e?
- Chiar trebuie să pleci? - Te iubesc, draga mea.
Aș fi făcut orice pentru tine. Și acum aș face la fel.
Uneori, dragostea ta e singurul ajutor pe care i-l poți da cuiva.
Draga mea!